poezii v3 |
Agonia - Ateliere Artistice | Reguli | Mission | Contact | Înscrie-te | ||||
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
||
![]() |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() | |||||
Articol Comunităţi Concurs Eseu Multimedia Personale Poezie Presa Proză Citate Scenariu Special Tehnica Literara | ||||||
![]() |
|
|||||
![]() |
agonia ![]()
■ Pașadine în vers alb (73) ![]()
Romanian Spell-Checker ![]() Contact |
- - -
- - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - 2018-10-29 | |
era o liniște de seară de toamnă,
Dumnezeu împărțea harul său în ochii cârtițelor am spus bună seara și m-am simțit bătrînă, fiindcă omul căruia îi dădeam binețe semăna cu mine, poate fiindcă era tînăr, și poate fiindcă eu privisem cerul de deasupra lui multe toamne de-a rîndul, pînă cînd din cer căzuse lumina piezișă peste gîndurile lui: același copac noduros, aceeași casă dărăpînată, aceeași iederă uscată agățată de vinele zidului, aceleași iubiri nemărturisite sau neplăceri ascunse sub idealuri tocite de înțeles, sub convenții și rituri l-am privit în ochi și am suspinat precum nisipul în care forfotesc gîngăniile mării - fi-voi cîndva și eu ca el, ca omul acesta tînăr de care mă leagă un pod de brațe și doi miri care trec pe dedesubt? era seară grea peste luciul stins al cerului, nu aveam nevoie de nimic decît să privesc prin ochii cîrtițelor
|
||||||||
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
|||
![]() | |||||||||
![]() |
Casa Literaturii, poeziei şi culturii. Scrie şi savurează articole, eseuri, proză, poezie clasică şi concursuri. | ![]() | |||||||
![]() |
Reproducerea oricăror materiale din site fără permisiunea noastră este strict interzisă.
Copyright 1999-2003. Agonia.Net
E-mail | Politică de publicare şi confidenţialitate